När man är liten är natten läskig, för då finns det monster
som gömmer sig under sängen.
När man blir äldre är monstren annorlunda.
Tvivel...
...ensamhet...
...ånger.
Och trots att man är äldre och klokare
är man fortfarande rädd för mörkret.
-Jag är galen. -Du är inte galen.
Men vad är det här? Vad är du?
-En död man som älskar dig. -Jag fantiserar.
-Jag har livlig fantasi. -Du rörde vid mig.
När du levde. Och jag kysste dig.
Allt som hände då händer igen. Jag återupplever saker.
Jag har inte slutat sörja.
Så det enda sättet att testa det är att göra nåt
som vi aldrig fick göra i verkligheten.
-Dr. Yang. -Dr. Hunt.
-Är du här för min skull? -Vad?
Mitt akutfall.
En blindtarmsoperation. Ambulansen är på väg.
Du...
Ville du säga nåt?
Hur kom du hit så snabbt?
Jag bor på andra sidan gatan.
Din soffa är hemsk. Jag kan inte sova.
-Jag somnade aldrig. -Brukar du läsa på badrumsgolvet?
Jag ville inte väcka Derek. Det här är min mammas dagböcker,
-från när hon var ST-läkare. -Hatade vi inte henne?
Om jag inte var hennes dotter hade jag gillat henne.
Hon var rolig. Och intensiv. Precis som Cristina.
Intensiv, ja. Rolig, nej.
Det tar ett tag, men sen är hon Cristina.
Ge henne en chans.
Hon är lojal, och du behöver folk som står på din sida.
Vad tror du om... Vad heter din syster, Lexie?
-Vad tror jag? -Kan hon stå på min sida?
-Min nya AT-bästa vän. -Nej, jag... Nej, det tror jag inte.
Hon hade en bra uppfostran. Föräldrar och regler
och smiley-affischer på väggarna.
Cristina. En blindtarmsoperation. Där ser du. Lojal.
Jag följer med. Jag ska öva i salen. Jag ska bara klä på mig.
-Sexigt. -Porrigt.
Vad gör du här ute?
Tror du att du är den enda som mutar sjuksköterskor?
Det var inte det jag menade.
Det var det där.
Om du är här ute, vem är där inne med Izzie?
-Herregud! -Derek?
-Vad? Vad är det? -Ingenting.
Jag bara...
Varför är du påklädd? Klockan är tre på morgonen.
Vem gör porrfilm i Izzies rum?
Ta det lugnt, hon har kul själv.
Slut på det roliga. Blindtarmsoperation.
Kom, Döden.
-Bor hon också här? -Bara i ett par dagar.
Tills hon får nåt eget.
-Inga fler hemlösa. -lz!
lz, kom igen!
Hej.
Jag mår inte så bra.
Jag hoppar nog över det. Det kan vara influensa
-eller matförgiftning... Jag är varm. -Du är svettig.
Och kall. Varm och kall. Jag har frossa.
-Jag ska gå och lägga mig igen. -Det lät inte som om du sov.
Jag kan skippa blindtarmen och hjälpa dig om du vill.
Nej! Nej, jag... Jag vill inte att du ska bli sjuk.
-Vad gör ni här? -Han är min.
-Vi delar på honom. -Jag har jour.
-Godmorgon. Vad snygg du är. -Fjäskis. Jag kom hit först.
-Chefen sa att jag hade störst chans. -Okej, jag fattar.
Det är dags för en solo-operation, och i två år
har det varit en blindtarmsoperation. Så som de minikirurger ni är
stiger ni upp för att lära er av mästaren. Gulligt.
-Jag behöver två av er. -Jag har jour!
Meredith känner till fallet.
Jason Kron, 47 år gammal, smärta över McBurneys punkt.
-Karev, vad vet du om mr Kron? -Jag vet att han har tur
-som har dig som kirurg. -Arthur Soltanoff, 45,
föll från andra våningen. Stabila vitaltecken, frakturer,
-lacerationer och en skallskada. -Rum ett.
Dr. Bailey, jag behöver en ST-läkare.
-Ta mig! Jag har jour! -Okej.
Vi har en patient med svåra buksmärtor. Har du en ST-läkare?
Grey, Yang, förbered mr Kron för operation.
Karev, buksmärtor kan bli en blindtarmsoperation.
Dr. Bailey, jag är här för att hjälpa till.
Om en patient har ont är jag där.
Känner du nånting?
Sluta, jag känner det.
ST-läkarna är här, så vad ni än gör...
-Vad gör ni? -Vi gav honom en epiduralbedövning.
-Utan att ringa mig? -Det hände bara.
Epiduralbedövningar händer inte bara. Jag bor hos Döden.
-Hos Meredith? Vad? -Lexie!
-Han har kissat på sig. -Vi glömde katetern!
-Nej! Inga katetrar! -Vill du kissa på dig igen?
Nej.
En epiduralbedövning. Jag är imponerad.
-Döden har fel om dig. -Vad har hon sagt?
Att du är pryd.
Synd att han inte är gravid. Vi skulle kunna göra kejsarsnitt.
-Vi kan ta bort blindtarmen. -Eller amputera foten.
Allvarligt.
-Han behöver inte blindtarmen. -Vi skulle kunna ta bort den.
Hittar vi en tom operationssal tar det en timme bara.
-Jag är här! -Du kan titta på.
Vi behöver inte ge dig narkos, du fick epidural.
Jag kan byta skift med honom imorgon. Då kan han återhämta sig.
-Men de är här allihop. -Alla jagar solo-operationer.
Det är en genialisk idé.
Nej! Gränsen går vid en tub i min penis.
Okej. Operera mig.
Så länge jag får operera en av er nästa gång.
Okej.
-Vad har vi? -Enorma skador.
Shepherd och Hunt är därinne. Killen gick i sömnen och ramlade ut
-genom fönstret. -Kan du tänka dig?
Man vaknar, är blåslagen och vet inte var man är
-eller hur man kom dit. -Som jag:
Gift, sviken, lesbisk, övergiven. Hur blev det så här?
Det kan inte bli värre. Det kan bara bli bättre.
Vänster sken- och vadben. Röntgen är okej.
-Gör CT-röntgen av huvudet. -Det finns fri vätska där.
lvy, flytta på dig!
-Puman är där! -Du är på sjukhus.
-lvy! Var är min dotter? -Jag är här.
Han kommer att ta min dotter! Släpp mig!
-Jag måste hämta henne! -Lugna dig.
-Han kommer att ta lvy! -Mr Soltanoff, ta det lugnt!
Släpp! Hon behöver mig!
Bailey har en blindtarmsoperation så här kan vi inte vara.
Men kirurgiska polikliniken är helt tom.
-Okej, kom då. -Letar ni efter nåt?
Hej.
Vi visar Sadie runt. Det här är operationsschemat.
Och det här är en patient. Du är i goda händer.
-Dr. Grey är en duktig läkare. -Vad kommer näst?
-Tillbaka till lektionssalen? -Bra idé.
-De står på min sida. -Smiley-affischer.
Det är allt.
Mrs Hammer, hur står det till?
Jag har ont i magen och får inte behålla maten.
-Den rinner rakt igenom. -Berätta om din teori, Lauren.
-Hon har en teori. -Jag är här och kan prata.
Hon tror att hon har magcancer. Det stod på nätet.
Jag är ingen hypokondriker! Han är inte inne i min kropp.
Jag har också en teori. Diarré.
-Seth! -Okej, jag håller käften.
Vi ska se.
Du är inte öm här, så det blir ingen blindtarmsoperation.
Det är väl bra? Du ser ledsen ut.
Besviken. För din skull.
Jag ska ta ett avföringsprov.
Det här är helt otroligt.
-Det var ändå ingen snygg näsa. -Jo.
-Det var en fin näsa. -Lugn, jag skojade bara.
Det var en fin näsa som snart blir lika fin igen.
-Om två veckor ser man inget alls. -Är det sant?
-Tre. Fyra max. -Jag hatar dig.
Du älskar mig. Ett litet nyp.
Kom igen nu, det gjorde inte ont.
Om jag hade ett bra år skulle det kanske knappt kännas.
Men det gör jätteont, Mark!
Jag hade tänkt göra det här med lokalbedövning,
men vi tar sedering istället. När du vaknar
kommer näsan att vara fixad och det är en helt ny dag.
Jag har i alla fall dig.
Du är min vän och har sex med mig när jag vill.
När som helst.
När ansiktet har läkt.
-Jag hatar dig. -Du älskar mig.
Slog jag en läkare?
Jag förstår inte. Vad gör jag här?
Din dotter sa att du hade en mardröm och hoppade ut genom fönstret.
-Brukar du gå i sömnen? -Det började för två år sen
när min fru dog. Jag var så rädd att jag gick till en sömnklinik.
De sa att det var stressrelaterat och gav mig klonazepam.
-Hur har det gått sen? -Jag har hand om en 1 3-åring,
så stress är en del av det. Det var ett tag sen jag gick i sömnen.
Jag måste ha glömt att ta tabletten.
Förlåt, gumman.
-Du måste ha varit jätterädd. -Ingen fara.
-Jag är bara orolig för dig. -Förlåt.
Dr. Sloan. Hej.
Vet du var lV-utrustningen finns? Var fan är alla AT-läkare?
AT-läkarna gör det som AT-läkare gör.
-De är jätteupptagna. -Dr. Sloan.
-Lilla Grey. -Jag behövde utrustning.
Jag hittade AT-läkaren i förrådet.
Jag bad inte AT-läkaren att följa med in i förrådet.
-Gå nu, Grey. -Tack.
Sluta, jag gjorde ingenting.
-Gör ingenting. -Jag gjorde ingenting.
Dr. Bailey? Måste man kunna se bukhinnan?
Det beror på. Jag har sett så många att jag normalt kan känna den.
Delade du muskeln så här eller så där?
Så här. Nej, vänta.
Så där. Det kommer så naturligt
att man inte tänker på det efter ett tag.
Ni tänker så mycket att jag blir trött bara av att titta på er.
-Det här är så häftigt. -Helt otroligt att vi gör det här!
Epiduralbedövningen bör ha tagit effekt.
Hon är bedövad. Vi är redo. Okej.
-Mår du bra? -Att du har föräldrar
och smiley-affischer känns tryggt.
-Vad? -Jag är redo.
Jag ska markera snittet.
Kan du hålla den lite närmare, tack?
En tredjedel av avståndet från nedre kanten på höftbenskammen
till naveln. Okej.
Det är ungefär...
Okej.
Det är en bra dag att rädda liv.
Fast, tekniskt sett så mår du bra. Och...
Det är natt.
-Shepherd säger det... -Sätt igång.
Skalpell, tack.
Okej...
Det här är ingen bra idé.
Och det är mitt i natten, så vi tänker inte klart.
Vi kan använda frustrationen som drev oss till denna stund
när vi är på väg att göra nåt dumt,
nåt som vi nog alla får ångra, kanske i fängelset.
Vi kan använda frustrationen och göra nåt bra.
Vi kan be att få öva mer, observera fler operationer,
och vi kan kräva att ST-läkarna ska vara bättre lärare.
Eller så kan vi operera bort min blindtarm.
Okej. Jag följer taeniae coli neråt för att exponera blindtarmen.
-Oj. -Där är den.
-Jag vill se. -Visa henne i spegeln.
Coolt.
-Vad är det? -Ser den inte lite inflammerad ut?
Ja, lite. Den ser inflammerad ut.
-Kan jag få se på en bok? -l normala fall är den
sju till åtta millimeter i diameter.
Ja, den ser stor ut.
Om den är inflammerad är inte det här rutin.
Vi borde kalla på en ST-läkare.
-Inte en chans. -Förlåt, jag bara...
-Jag har panik. -Jag ligger här snittad.
Det sista jag behöver är panik. Kan du inte hantera det här, gå.
Nån mer?
Klämmor och silkesutur 2-0.
Är din pappa här? Jag måste kolla stygnen.
-De tar fortfarande prover. -Jag kommer tillbaka.
-Hur gick det med läkaren? -Hon mår bra.
-Säg förlåt åt mig. -Varför då? Du slog henne inte.
Det är bara det att...
...hade jag fått pappa att lägga sig...
-lbland kan jag övertala honom. -Men det var väl ett tag sen
-som han gick i sömnen? -Jo. Visst.
-När sov du senast? -Det är okej, jag är inte så trött.
Allvarligt, du borde vila.
Så du gav dig själv diagnosen?
Jag köpte antibiotika på nätet, mot en stafylokockinfektion.
-Herregud! -Som min man sa var en finne.
-Precis som din dermatolog. -Som knappt tittade på den.
Det var en stafylokockinfektion, Steph. Och den försvann.
-När jag hade tagit medicinen. -Finnar försvinner.
Du har c diff. Det försvinner inte av sig självt.
-Hur behandlar man det? -Du har dödat
alla friska bakterier i kroppen, så vi måste introducera nya.
-Okej. -Genom att göra en så kallad...
-...fekal transplantation. -Bajs?
-Behöver jag en bajstransplantation? -Vi för en tub genom näsan
och ner i magen. Donatorn måste vara nån
som du delar bakterier med. Exempelvis din man.
-Erkänn att det var en finne. -Seth...
Jag tänker inte skita i en skål förrän du erkänner att det var en finne.
Okej. Kom till mig när du är redo.
-Säg att det var en finne. -Det var inte en finne!
Jag får inte tag i mina AT-läkare. Gick de hem...?
-Hallå! Var är de andra idioterna? -Jag vet inte.
Jag köpte bara godis och...
Jag vet inte.
-Det är uppenbart. -Jag vet ingenting.
Du där!
Ge mig chokladen. Det där också.
-Var är springpojkarna? -Den där idioten är en idiot
-och resten är försvunna. -De måste söka mig
-om min kille skiter. -Är de i lektionssalen?
-Sadie sa nåt om det. -Är hon på sjukhuset?
Lektionerna börjar löna sig. Mina AT-läkare är idioter ännu,
men de är idioter som kan sätta dropp.
Nej, de är bara idioter.
-Vad är det med Izzie? -Jag vet inte.
Jag är trött på folk som inte pratar.
Jag ska hämta lite skit åt min skit-tjej.
Meredith?
Har du en sekund?
-Två! Vad gör du? -Skriver journaler.
-Var är Trean och 4,2? -Jag vet inte. Jag trodde att...
Följ med. Du ska hjälpa till efter blindtarmsoperationen,
och du ska berätta vad du och dina små kompisar håller på med.
-Behöver du ett koppel? Kom nu. -Nej!
-Nej? -Jag menar...
...jag kan inte gå.
På grund av katetern och epiduralbedövningen.
Jag kan höra ditt hjärta slå.
Konstigt, med tanke på att de tog bort det under obduktionen.
Det här är inte på riktigt, va?
Det är på riktigt.
Izzie, det är på riktigt.
Jag tänker bara blunda,
för det är så här det är på morgonen när man först vaknar
och man fortfarande halvsover. Allt verkar...
Saker är möjliga. Drömmar känns sanna.
Och i det ögonblicket, mellan vakenhet och sömn,
då kan allt vara verkligt.
Och sen öppnar man ögonen, ser solen och man inser...
Jag ska bara blunda.
Okej.
Jag tror att hon är döende.
-Blodtrycket är farligt lågt. -Flusha två liter Ringer-acetat.
-Borde vi larma? -Det finns inget team här på natten
för en kirurg skulle operera i en vanlig sal.
Sök chefen och hämta Bailey. Säg att det är kris.
Säg inget mer. Och se inte så galna ut.
Hur mår mr Soltanoff? Han går nog i sömnen oftare än han tror.
Tjejen är helt slut.
Läskigt att gå och lägga sig och inte veta vad som sker.
Det är som att bo med Meredith. Hon tar in hemlösa.
Det är ditt fel. Jag tänkte aldrig på lilla Grey på det sättet
förrän du sa till mig.
Nu kan jag inte sluta tänka. Du sådde ett frö.
Ta bort det.
Hon har nåt att säga.
Jag vet att du tror att det bara var en finne.
-Lauren... -Det blir inte bättre än så.
-Jag vet att du tror att... -Det var en finne!
-Det var en stafylokockinfektion! -Inget bajs!
Vänta! Hon skulle kunna ljuga och säga vad du vill höra,
men det gör hon inte. Hon säger sin sanning.
Gå inte bara.
Jag tror fortfarande att det är magcancer.
Och när jag får huvudvärk tror jag att det är en hjärntumör.
Och jag ligger vaken och känner knölar i brösten,
hjärtat slår snabbare och jag tror att det är infarkt.
Så nej, jag tror inte att det var en finne.
Världen är skrämmande,
och det finns tusen saker varje dag som kan ta livet av en.
Och jag förstår inte hur du inte kan se det.
Dr. Bailey? Det är kris på polikliniken.
-Vad för kris? -Det är...
Det är kris. Snälla, kom.
Jag vill göra ett EEG. Det finns en chans att mardrömmarna orsakas
av epilepsi i frontalloben.
Jag gick igenom det på kliniken. Bara jag tar medicinen...
Vi tror att problemet är värre än vad du är medveten om.
-Jag förstår inte. -Hur ofta går din pappa i sömnen?
Jag sover. Jag glömde bara att ta medicinen.
Nej, det gjorde du inte.
Du tog den när jag borstade tänderna som du alltid gör,
och sen stoppade du om mig som du alltid gör,
och sen vaknade du och skrek som du alltid gör.
Jag försöker hålla mig vaken så att jag kan få dig att gå och lägga dig igen.
Men inatt måste jag ha somnat.
-Varför sa du ingenting? -Du sa att mardrömmarna
orsakades av stress, och jag gör dig stressad.
Du tar så bra hand om mig under dagen.
Det minsta jag kan göra är att ta hand om dig.
Vi tror att mardrömmarna orsakades av epilepsi, inte stress.
Och om det är epilepsi, vet du vad det innebär?
-Att det inte var mitt fel? -Att det inte var ditt fel.
Pappa...
Vi gör ett EEG.
Gumman...
Denny?
Denny!
-Denny! -Varför skriker du?
Du kan inte bara försvinna! Jag trodde att du var borta!
-Jag... -Att du hade lämnat mig igen!
-Jag sa ju att jag är här för dig. -Nej, du dog.
Du dog och lämnade mig här! Jag var ensam!
-Du lämnade mig ensam! -Du är inte ensam längre.
Varför kom du tillbaka? Jag hade kommit över dig!
Jag har ett liv och ett jobb och en pojkvän!
Och nu är du här och jag sitter här hela dagen
och pratar med mig själv! Jag håller på att bli galen!
Det finns en värld där ute, och jag är fast här inne med dig!
-Förlåt att jag dog. -Nej!
Du får inte be om ursäkt för att du dog!
Du får inte be om ursäkt. Jag dödade dig!
Jag övertalade dig att låta mig kapa din LVAD-slang. Jag dödade dig!
Så du får inte be om ursäkt för att du dog!
-De döda ber inte om ursäkt! -Izzie...
Håll käften!
Jag älskar dig.
Jag älskar dig också.
-Vad fan är det som pågår? -Vi försökte ta bort blindtarmen.
-Vems dumma idé var det? -Min.
-Hur är läget? -Vi hittade artären i mesoappendix.
-AT-läkarnas suturer lossnade. -Silkesutur 3-0.
Mer sugning. Hur är trycket?
-74 systoliskt. -Jag kan inte se för allt blod.
Appendix är inte stängt. Vi måste resektera tarmen.
-Jag når inte artären. -Jo. Du hade den nästan.
Här.
-Ser du bättre nu? -Jag ser ingenting!
Få inte panik. Lägg ner den där.
Känn efter mesoappendix. Hitta pulsslagen.
Följ den till slutet.
-Det känns... Jag tror att jag har den. -Bra. Placera klämman där.
Okej. Grey, sy ihop den medan Yang håller klämman på plats.
-Nål eller ligaturtråd? -Det som funkar.
Du måste göra det som känns rätt.
Ligaturtråd.
-Kommer vi att hamna i fängelse? -Inte du.
Du var för feg för att stanna kvar. Vi andra kommer att hamna i fängelse.
Jag hörde det precis.
Vad var det som hände?
Vi bor ihop. Du borde ha kommit till mig.
-Så du hade kunnat rädda mig? -Jag hade kanske kunnat stoppa dig.
Det här handlar inte om dig.
Det här är det enda jag har gjort de senaste månaderna
som inte handlade om att få din uppmärksamhet.
Du hade inget med det här att göra. Det här var bara jag.
Hon är kär i dig. Hur kunde du missa det?
-Det är akut, jag måste gå. -Okej. Gå då.
Är det nu du åker tillbaka till himlen
och du och dina döda killkompisar pratar om hur bra det var
att du gav mig en sista natt?
Att jag behövde det för att kunna gå vidare?
Jag och mina döda killkompisar pratar mest om sport.
-Denny... -Izzie, gå.
Jag stannar här.
Vi är nästan klara.
-Förlåt att jag är så tokig. -Ingen fara.
Jag älskar dig, även när du är tokig. Jag har tagit all din skit.
Det är äntligen dags för dig att ta min.
Jag är här för min fru, men det är bättre för vårt sexliv
om jag inte ser det här, så jag väntar i lobbyn.
Inga fler anfall. Problemområdet är borta.
Nu får han äntligen sova.
-Hur kunde han inte märka nåt? -Varför är det hans fel?
Han trodde att de hade ett förhållande
där hon kunde prata med honom om hon hade problem.
Om man verkligen älskar nån
-pratar man med dem. -Hon försökte kanske.
Vi vet inte vad som pågick mellan dem.
Hon fann kanske inga ord. lbland är det så.
Det dröjer minst en timme till.
Sov en stund.
Så du är 1 3 nu och kör med tunga grejer?
Jag gillar smaken.
Mina föräldrar var inte särskilt intresserade av att ha barn.
De hade sina vänner, sina liv. De var ofta inte där på kvällen.
Innan jag gick och lade mig satte jag på alla tv-apparater,
alla lampor, till och med i garderoberna.
Jag kunde fortfarande inte sova.
Visst är det svårt att sova när man inte känner sig trygg i sitt eget hem?
Ja.
Ge mig den. Du ska sova.
-Nej. -Jag accepterar inte ett nej.
Blunda. Jag är här.
Kom igen.
Blunda.
Jag sov.
Och det är inte lätt för mig att sova, men jag sov äntligen.
-Då ringde det. -Jag kan inte tro det.
-Jag kan fortfarande inte tro det. -Ta det lugnt.
Ni har betett er moget genom hela röran.
Ni hanterade krisen, ni hanterade operationen.
Ni räddade hennes liv.
Och ni ringde genast efter hjälp.
För inte så länge sen hade det varit annorlunda.
Ni kunde ha skyddat era egna, försökt dölja hela röran.
lbland är det solidariskt att skydda kollegor,
ibland är det bara hybris. Jag är glad att ni vet skillnaden.
Chefen... Jag kan inte låta er få skulden.
-Lexie... -Det är inte rätt.
Folk försökte stoppa mig. Dr. Yang sa åt mig igår,
-men jag lyssnade inte. -Visste du om det igår?
-Visste du om det? -Nej.
-Du visste om det. -Nej!
Visste du att de skulle operera henne? Lexie sa att du visste!
Jag visste att de övade suturer på varann. Jag behövde inget säga,
-för jag satte stopp för det. -Uppenbarligen inte.
Lexie kunde ha mist jobbet, och Sadie dog nästan!
Sadie var själv ansvarig,
och låtsas inte att du och Lexie har en relation.
-Låtsas inte att du bryr dig om henne. -Jag bryr mig om jobbet!
-Om det som är rätt! -Tala inte om för mig
vad som är rätt. Du är inte sjukhusläkare.
-Du ligger med en. -Handlar det om det?
-Ska det alltid handla om Derek? -Det handlar om dig och mig.
-Du stöttade mig inte där inne! -Vad skulle jag ha sagt?
Vad som helst!
Du har en relation till chefen, men du sa ingenting
för att försvara mig. Och det här är inte rättvist.
Du bara såg på när min chans att göra en solo-operation försvann.
Du lät mig ta på mig skulden. Vi hade alla AT-läkare där inne.
Vi misslyckades alla med att leda dem. Och om din vän hade dött,
om vi inte hade lyckats, då hade det varit allas ansvar.
Det skulle du ha sagt.
-Varför tittar ni på mig? -Vi undrade...
-AT-läkarna... -Vad du tänker säga till dem.
Nej, jag är trött. Jag säger inget till AT-läkarna.
Jag uppfostrade mina barn. Ni var mina barn.
Nu är ni vuxna. Ni har egna barn att uppfostra.
-Så vi måste prata med dem? -Era barn.
-Vad ska vi säga? -Behöver jag verkligen säga något?
Efter så här lång tid? Då borde ni inte vara här.
Då har jag inte uppfostrat er rätt. Och det vet jag att jag har gjort.
Nej, jag säger inget. Det är dags att ni gör det själva.
-Dr. Grey. -Sadie Harris, 30.
Blindtarmsoperation med svåra blödningskomplikationer.
-Döden, vad är det här? -Dr. Spalding.
Stabila vitaltecken, antibiotika. Hon bör bli återställd inom två veckor.
-Och? -Och vi, dina kirurger,
begick misstag som äventyrade din vård.
Misstag som påverkar sjukhusets rykte och som inte kommer att ske igen.
Varje AT-läkare här är på provanställning.
Om ni så mycket som nyser är det kört.
Tills vidare får ingen av er se insidan av en operationssal.
Ni har förlorat chefens respekt, och den är inte lätt att få.
Ni har förlorat min respekt, och den får ni nog inte tillbaka.
-Men han respekterar Izzie Stevens. -Vad sa du?
Du respekterar Izzie Stevens, och hon dödade en patient.
Hon försökte rädda liv.
Ni dödade nästan en vän, för skojs skull.
Det är annorlunda.
-Hur mår du? -Drogerna här är bra.
-Ser jag hemsk ut? -Nej, du är jättefin.
En tapperhetsmedalj över hela ansiktet.
Hörde jag rätt?
-Gick AT-läkarna loss med skalpellen? -Ja.
-Galet. -Jag vet inte om de var galna.
Jag minns hur det var att vara AT-läkare.
Det var så spännande med operationer.
Jag hade gjort vad som helst.
Jag var så ivrig att jag inte kunde hålla i en skalpell.
Nu...
Nu?
Jag blir klar med mina operationer utan att tänka på det.
Som att köra bil. Plötsligt är jag hemma. Hur gick det till?
Det går av gammal vana.
Jag minns inte ens de flesta. De flesta av dem jag räddar.
Och ST-läkarna jobbar så hårt
för att få en solo-operation som jag hatar.
Jag hatar blindtarmsoperationer. De är tråkiga.
Jag hatar blindtarmen för att den måste komma ut.
Jag hatar ett organ.
Jag vet inte.
Kanske vill jag inte vara allmänkirurg.
Kanske behöver jag en ny utmaning. Kanske behöver jag nåt
som gör mig ivrig. Kanske är jag bara trött.
Det är okej... att vara trött.
Eller hur?
-Du är också trött. -Ja, utmattad.
Utmattad djupt inombords.
Jag vill...
Jag vet inte.
Men jag vill ha något.
Samma här.
Att sova. Det ärdet lättaste som finns.
Man bara...
...blundar.
Okej, operationen var en dum idé.
Nej, det var en hemsk idé. Sagt som din chef: Det var en ansvarslös
och obetänksam idé som får mig att undra om du har
vad som krävs för att bli en bra läkare.
-Döden... -Som din vän...
...vad fan är det med dig?
Jag vet inte.
Men förså många av oss
verkardet omöjligt att sova.
-Tack. -Din mamma brukade se hur trött jag var.
Hon bad dig ta med mig hem, för jag var ensam och behövde en familj.
Det var bra.
Så ta med henne hem, annars gör jag det.
Vi vill ha det, men vi vet inte hur.
Jag vet inte varför jag kom hit.
-Vill du komma in? -Nej.
Det passar sig inte.
Vill du gå nån annanstans?
Nej.
Du är så vacker.
Men ställer vi oss ansikte mot ansikte med rädslan...
Hej. Lexie är här.
-Ja. -Bäddar du åt henne?
-Ja. -Du tog hem en hemlös.
Ja.
-...och berom hjälp... -Jag ska försöka sova.
Jag måste vara på sjukhuset igen om sex timmar.
Alex, vänta...
Jag har problem.
Jag har stora problem. Jag vet det.
Och jag ber om ursäkt för det.
-Du förtjänar mycket... -Sluta.
Om du inte vill vara med mig, om det är för mycket just nu,
då är det okej.
Men du måste göra slut med mig, för jag går ingenstans.
Jag kan hantera problemen. Så det är upp till dig.
Kommer du?
Förlåt.
Jag kan inte...
Det är okej.
Jag är här.
Det är okej.
Då är natten inte så läskig, för...
...då inser vi att vi inte är ensamma i mörkret.